НЮ ЛАЙН СИНЕМА представя
един филм на ТОД ФИЙЛД
"... протестират срещу осъдения сексуален престъпник в техния квартал."
Благодаря ти, Рик.
Намираме се на Удуърт Корт, тихата квартална улица,
превърнала се в център на бурна полемика,
след завръщането на 49 годишния Роналд Джеймс МакГорви,
излежал 2 годишна присъда, за ексхибиционизъм пред малолетни.
През последните няколко дни, "Комитетът на загрижените родители"
започна да разпространява тези плакати
като предупреждение към съседите за "Опасният хищник сред нас".
Не ми харесва, че е толкова близо до семейството ми.
Това е скандално.
В този квартал има твърде много деца, как може сексуален насилник да се заселва тук?
Не мисля, че това е добра идея.
Притеснявам се. Няма да се примиря. Ако го срещна на улицата, ще си има проблеми.
Все едно да раздаваш безплатен алкохол в бара. Не може така!
"Условията на гаранцията забраняват на МакГорви
да се приближава на по-малко от 30 метра до детски площадки или
други обществени места, където обикновено има деца.
Но тези условия не са достатъчно успокоение за родителите,
чиито деца играят и учат, в този досега спокоен квартал.
От днес нататък, те само могат да се надяват да не се случи нещо
или да се подготвят за най-лошото.
Рик, връщаме се при теб."
МАЛКИ ДЕЦА
Двамата със съпруга ми имахме истинско духовно изживяване.
Подложихме се на интензивна спа терапия.
Стига бе! - Не, чуйте ме.
Бяхме на почивка в Кабу,
имаше още осем двойки, а тази жена от племето Маи - богиня ви казвам!
Истинска богиня. - Термина и е през септември.
Мисли да си вземе три месеца болнични,
да изкара коледната ваканция и да се върне на работа след Нова година.
Как ли пък не.
След шест месеца ще седи на тази пейка с нас.
Знаеш ли как се справи, просто го водеше със себе си всеки път като ходи до тоалетната.
Ужас!
И аз така казах, Бет. - Отвратително е!
Какво толкова?
Въпреки че, когато се опитвах да свикна Крисчън,
му свалях памперса, а на него му беше огромен, като на възрастен.
Усмихвайки се учтиво, за да маскира познатото чувство на отчаяние,
Сара си напомни да мисли като антрополог.
Тя беше изследовател, изучаващ поведението на типичните жени от предградията.
"Не бяха ли от естествен материал?"
Самата тя не беше типичната жена от предградията.
Трой, престани веднага!
Онази вечер с Пол правихме секс, а аз задрямах по средата.
Случва се.
Предполагам.
Като се събудих му се извиних, а той даже не беше забелязал.
Знаеш какво да направиш.
Трябва да си определите време, в което да го правите.
Ние с Луис така правим. Всеки вторник в 9 часа.
"Искаш, не искаш...", помисли си Сара.
Погледът и се насочи към детската площадка.
Дори и на такава малка детска площадка,
Люси стоеше настрана от другите деца.
Сара не знаеше защо дори си прави труда да я води тук.
Освен, че би полудяла, по цял ден сама в къщи с това неразбираемо малко същество.
Времето за сутрешна закуска беше точно в 10:30.
Закуска!
Режим, наложен и отстояван от Мери-Ан.
Тя вярваше, че строгото спазване на програмата е ключът
не само към здравословния брак, но и към това да бъдеш добър родител.
Мамо...
Къде ми е закуската?
Извинявай мила, мама не може да я намери.
Забравила съм оризовия кейк. - Горкото дете.
За втори път тази седмица.
Не можеш да помниш всичко. - Лоша мама, лоша мама.
Лоша мама, лоша мама... - Успокой се, моля те.
Няма да се успокоя! Искам си закуската!
Добре, провери сама. Няма я тук.
Чакай!
Трой, скъпи, дай на Люси от твоите бисквитки.
Няма!
Трой Джонатан, дай ми бисквитите!
Но мамо, те са си мои!
Не ми отговаряй! Раздели ги със сестра си!
Трой ще те почерпи бисквитки, иди седни при другите.
Благодаря ти, Мери-Ан, спаси ми живота.
За нищо. Не бих могла да те гледам как страдаш.
Защо не си направиш списък и не си го залепиш на вратата, за да го виждаш
когато излизаш от къщи. Аз така правя.
Да... благодаря ти, това е полезен съвет.
Пак заповядай.
Вижте!
Кралят на абитуриентския бал!
Мили Боже, върнал се е!
Сара проследи погледите на другите жени към входа на детската площадка,
горяща от нетърпение най-после да зърне краля на абитуриентския бал.
Красивият и загадъчен млад баща, редовен посетител на детската площадка
няколко седмици през пролетта, а след това изчезнал загадъчно.
Нямам нужда от почивка! Искам да се повозя на самолет!
Заминаването му, бе отворило пропаст в душевността на Шерил, Тереза и Мери-Ан.
Не минаваше ден, някоя от тях да не измисли нова версия за отсъствието му.
И възможното му завръщане.
Пази се, идвам! Няма място за двама ни, дизелчо!
Пак ме победи!
Мразя парните локомотиви! Ако те видя пак, ще те блъсна!
А аз ще те бутна с буферите си!
Готов ли си? - Няма да ме бутнеш.
Всеки път ме побеждаваш, дизелчо!
Знам.
Здравейте!
Мама си дойде.
Шутовската шапка наистина притесняваше Брад.
Детето си играеше, хранеше се и спеше с нея. Но щом майка му пристъпи прага,
то я захвърли, все едно всичко досега беше един безсмислен маскарад.
Май днес не си излизал на слънце, а? Татко май пак забрави да те изведе, а?
Какво правиш?
Как се казва? Какво ти хареса най-много?
Обичам да му ходя на гости.
Май ще се примиря и ще си купя мобилен телефон.
Наистина ли?
Защо?
За да мога да се свързвам с теб.
Свърши ли?
Ти имаш. Защо аз да нямам?
Да имам. Ти никога не си искал мобилен телефон.
Ще се абонираме за семеен план и ще си говорим без пари.
Добре, ще видим как сме с парите в края на месеца.
Така добре ли е? А сега ръчичките.
Всеки делник след вечеря, майката на детето изпращаше Брад
в общинската библиотека да учи за изпита на адвокатурата.
А той така и не прекрачи прага на библиотеката.
От седмици Брад наблюдаваше скейтбордистите,
понякога по цял час.
Но никой от тях, никога не му обърна внимание.
Беше на възрастта на тези момчета, когато почина майка му.
"Сигурно и аз съм бил такъв." - мислеше си понякога Брад.
"Бил съм един от тях."
"В безопасност ли са децата ви?"
Ужас.
Би трябвало да го кастрират.
Бързо и ефикасно. Кръц и готово. А не да ми разлепят плакати.
Знаеш ли какво още можеш да направиш?
Закови му пениса на входа на началното училище.
Като предупреждение към другите извратеняци.
Мислиш, че е смешно?
Не мога да повярвам, че искаш да кастрират някого за ексхибиционизъм.
Брат ми се разголваше... когато бяхме тийнейджъри.
Правеше го в спалнята ми, в дневната, на задната седалка на колата...
И все го правеше така, че никой освен мен да не го види.
Ти не каза ли на някого?
Не, не исках да му навличам неприятности.
А може би и него трябва да кастрират.
Не е същото. Той не се е разголвал пред непознати.
О Боже, ето го.
След толкова време, втори ден подред.
Може да е имал нужда от почивка.
Почивка от какво?
От това да бъде кралят на абитуриентския бал.
Мръсна работа, но все някой трябва да я свърши.
Да затворя ли? - Затвори.
С какво си вади хляба?
Всъщност, никога не сме разговаряли с него.
Наистина ли?
Дори не знаем как се казва.
Не казахте ли, че е редовен посетител тук?
Беше ни неудобно. - Притеснявахме се.
Щяхме да се чудим какво да облечем на следващия ден.
Да се гримираме.
Уморително е.
Мамо, залюлей ме! - Добре!
Ей сега идвам.
Чакай.
Пет долара, ако ти каже телефонния си номер.
Тя на колко години е?
Люси? Кажи на момченцето на колко си години.
Аз съм на три.
Баба ми живее в Джърси. На двора си има басейн.
Обичаш ли да плуваш?
Не обичам акули, те ядат хора.
Не го слушай.
Почти всеки ден ходим на градския басейн.
Между другото, казвам се Брад.
Сара.
Често ли идвате тук?
От няколко седмици.
Обикновено ходим на другата площадка, онази с дървените катерушки и пързалката.
Знам я, живеем на пряка от там.
Камиона за сладолед не мърда от там, направо кошмар.
Не ми разправяй...
Знаеш ли, ти си първия човек тук, който изобщо ме заговаря.
Притесняваш ги.
Сигурно. Едва ли тук идват много бащи.
Не е нужно да си любезна. Питай направо.
Какво?
С какво си вади хляба, главата на семейството, например.
Добре, какво работи жена ти?
Снима документални филми.
Като Майкъл Мур?
Като ПБС. - Иха...
Аз пък мисля, че е чудесно, че си тук.
Няма причина бащите да не могат да отглеждат децата.
Преди две години завърших право,
но не издържах изпита за адвокатурата.
Два пъти се провалям.
Може би не искаш да станеш адвокат.
Ще се явя на изпита още веднъж,
ако пак се проваля, ще трябва да си намеря друго поприще.
Сара бе шокирана от начина, по който Брад изказа признанието си.
Без капка притеснение от провала си.
Повечето мъже не бяха такива.
Ричард, съпругът и със сигурност не беше.
Чудеше се дали Брад винаги е толкова откровен.
Ако не друго, изглеждаше малко самотен.
Готов да излее сърцето си при най-малкия знак на интерес.
Като много от познатите и млади майки.
Нямаше как да не забележа количката ти.
Имаш ли и друго дете?
Не, купих я на панаира на животните. Допълнителното място е за мечето.
Люси отказва да се вози в количка... и в детско столче за лека кола.
Навсякъде ходим пеша. Три пресечки ги минаваме половин час.
Освен ако не я нося.
Тате, налюлях се.
Сигурен ли си? Та ние току-що пристигнахме.
Не искам повече. Налюлях се.
Добре, тогава.
Готов ли си? Едно, две, три!
Полека, чакай малко...
Всичко наред ли е?
Благодаря. - За нищо.
И тогава, гледайки Брад, коленичил пред сина си,
Сара неочаквано бе обхваната от тъга.
"Не си отивай..." - помисли си тя.
"Не ме оставяй сама с другите."
Беше ми приятно да си поговорим.
И на мен.
Чакай.
Ела тук.
Просто...
Ела тук.
Виждаш ли онези жени там?
Не поглеждай.
Знаеш ли как те наричат?
Как?
Кралят на абитуриентския бал.
Божичко, наистина ли?
Казват го като комплимент.
Ти си главният герой във въображението им.
Едната се хвана на бас за 5 долара, че няма да взема телефонния ти номер.
Пет кинта, а?
Да.
Ще делим ли на половина?
Ще го уредим.
Не е нужно да ми даваш истинския си номер.
Е, щом е така, няма проблем.
Имаш ли химикалка? - Страхотно.
Мамка му, нямам.
Аз...
Чакай...
Знаеш ли кое ще бъде най-забавно?
Да ме прегърнеш.
Мислиш ли? - Да.
Добре, ела тук.
Мили Боже!
Искаш ли съвсем да ги побъркаме?
Да.
Божич... Трой! Изабел!
Изабел, трябва да си вървим!
Изабел! Трой!
Мисля, че проработи.
Аха. И аз така мисля.
Радвам се, че се запознахме. - Да...
Люси.
Много образователно за дъщеря ти.
Казва се Брад, адвокат е и наистина е много мил.
През следващите няколко дни,
Сара не можеше да се концентрира върху нищо друго освен Краля на бала.
И странната случка между тях, там на детската площадка.
Тя не чувстваше срам или вина.
Само чувство на пълно объркване.
Сякаш бе отвлечена от извънземни,
и освободена невредима няколко часа по-късно.
Както доста често напоследък,
Брад мислено си представяше целувката край люлките.
Още не можеше да повярва, че това се случи пред погледите на всички онези жени и деца.
Ерин беше особено любопитен за това, което бе видял.
Защо гушкаше онази леля?
Това се опитвам да ти обясня...
Това е игра, която възрастните играят, когато искат да покажат, че са приятели.
Кажи: "Здравей, аз съм твой приятел!"
Ерин бе скептичен.
На другата сутрин пак отидоха на площадката.
Но там нямаше никого.
Сара не се появи и на градския басейн.
Но Брад си спомни как и каза, че двамата с Ерин почти всеки ден ходят там.
Нямаше значение, че Сара не е негов тип.
Нито, че не е и кой знае каква красавица.
Поне не толкова красива като Кати.
Кати имаше дълги крака, блестяща коса,
и перфектни гърди.
Сара беше ниска,
носеше се по момчешки,
и веждите и бяха по-гъсти, отколкото трябваше според Брад.
Но въпреки това...
в онзи ден тя се сгуши в прегръдката му...
сякаш изпълняваше тайно желание, което той не помнеше да си е пожелавал.
Хей, перверзнико!
Да, ти, перверзнико!
Падаш си по малки момченца, а?
Лари?
Да, шибания Лари.
Божичко, човече, не си прави майтап с това. - Какво правиш? Зает ли си?
Всъщност в момента би трябвало да уча.
Другия месец съм на изпит пред адвокатурата.
Не се ли яви миналата година? - Да, виждаш колко се справих.
Имам по-добра идея.
Качвай се. Хайде.
Хайде, давай, по-живо.
Ще ги подържиш ли? Внимавай да не ги измачкаш.
В комитета ли си? - Аз съм комитета.
Това си е голям ангажимент - Да.
Не работеше ли на пълен работен ден в полицията?
Взех си няколко почивни дни.
Знаеш ли какво трябва да го направят това копеле?
Да го кастрират.
И край на разправиите. Нали така?
Да.
Добре изглеждаш. Тренираш ли?
Лицеви опори, коремни преси. Понякога тичам.
На момчетата ще им хареса.
Кои момчета?
Уха, това вече е нещо. - Да, бива си го.
Не е много еластично. Все едно играеш на цимент
Стой тук за секунда.
Дуейн, трябва да поговорим за комитета.
Знаеш какво имам предвид. Трябва ми подкрепа.
Вече ти казах, Лари. Никой от нас няма да се набърка в тези лайна.
Ние сме тук да поиграем футбол.
Ти прави каквото си решиш. Нас ни остави на мира.
Добре, добре, разбрах.
Момчета! Елате насам!
Хайде, по-бързо!
Искам да ви представя новия ни полузащитник.
Полузащитник?
Дано не се окаже някой лигльо. - Играл е в колежа.
Вижте, не съм в добра форма. Кои сте вие, момчета?
Ние сме "Бранителите"!
Ченгета сме.
Добре дошъл в местния клуб по нощен футбол.
Дай да потренираме малко прости пасове.
Брад бе в очакване здравият му разум да се намеси.
Имаше много извинения.
Но чувството да стои под ярките светлини бе толкова хубаво...
Чувство, подобно на онова точно преди да целуне Сара.
Сякаш светът се разтвори да му разкрие вълнуваща нова възможност.
Добре.
Нека първо да загрея малко. - А така! Давай, мой човек!
Давай, давай!
Какво, мамка му...?
Това е удар за събаряне. Да не си дошъл на балет?
Нещастник! И наричаш себе си полузащитник?
Аз не живея тук.
Какво правиш? За какво е всичко това?
Искам този изрод да знае, че го държа под око.
Мамка му.
Не мисля, че искаме да сме тук, Лари.
Не е въпрос на желание.
Джони смята, че съм обсебен от този мръсник.
Казва, че ако имах работа нямаше да минавам покрай къщата му 5-6 пъти на ден.
Но, знаеш ли какво?
Това е моята работа.
В жабката има ролка изолирбанд.
Ще ми я подадеш ли?
Скъпи?
Здравей!
Къде беше?
Божичко, какво се е случило?
Включих се в онази група.
"Комитета на загрижените родители".
Разлепяме предупредителни плакати за онзи мръсник на Удуърд Корт.
После поиграхме малко футбол.
През нощта? - Да, нощна лига.
И това колко често ще бъде?
Не, не, не.
Веднъж седмично.
Като приключа с ученето в библиотеката. Имаш ли нещо против?
Кои са тези момчета?
Помниш ли Лари Хеджис? Онзи от Спринклър Парк, с близнаците?
Той е организаторът.
Мислех, че не го харесваш. - Че какво му е?
В този комитет има доста смисъл. Страшничко си е...
наоколо да се разхожда някакъв изрод.
Знам. Не бях се замисляла за това.
Няма ли да си вземеш душ?
Брад се изкъпа набързо,
предусещайки рядката възможност да прави секс със жена си.
"Точно това ми трябва!" - помисли си той.
"Нещо да ме разсее от онази целувка."
Моля те, недей.
Стига Кати, обсъждали сме го и преди. Трябва да свикне да спи сам.
Знам, но тук му е толкова удобно... - И в леглото му ще му бъде удобно.
Толкова ми липсва.
Взе да ми писва да се събуждам с неговия крак в лицето ми.
Крачето му е съвършено.
Погледни го, само го погледни.
Красиво дяволче - Съвършен е.
Лека нощ.
Къщата на ул. "Хилкрест" #2 беше внушителен недвижим имот.
Въпреки това, Сара имаше колебливи чувства към къщата, в която живееше.
Тя не беше взела участие нито в покупката, нито в обзавеждането.
Имотът беше наследство от майката на Ричард.
А мебелите бяха останали от първия му брак.
Когато Сара се нанесе тук,
на Ричард не му се занимаваше с преобзавеждане.
Затова тя реши да остави нещата каквито са.
С изключение на една единствена стая, която тя обзаведе за себе си.
И постепенно започна да я запълва с остатъците от предишното си аз.
Още с раждането на Люси, Сара отказа да наеме детегледачка.
Прочети ми приказка.
След малко, става ли? - Може ли да седна в теб?
Казах след минутка, иди си догледай детското.
Тя не беше съвсем сигурна защо бе взела това решение.
Истината беше, че през повечето следобеди просто убиваше времето.
Трепетно чакайки момента, съпругът и да се прибере от работа.
Почти не намираше време за себе си.
Но дори и това не беше, нещо на което да разчита.
Готова ли си?
Ще ме изчакаш ли няколко минути?
Съжалявам. Ричард пак се е барикадирал в кабинета и довършва някаква работа.
Няма проблем.
Имам малка изненада за някого.
Ох, направо ме побърка, пак не е спала следобед
Горкичката.
Майка и е по-зле.
Я какво малко, сладко момиченце!
О, Боже!
Какво има тук? Я виж какво намерих.
Нямаше нужда.
О, това кученце си търсеше някое момиченце да се грижи за него.
А аз познавам едно момиченце, което си търси кученце.
Сара започна да се вбесява.
Цял ден чакаше вечерната си фитнес разходка.
И Ричард знаеше това.
Но ако животът бе научил Ричард на нещо, това беше,
че е абсурдно да се противопоставяш на собствените си страсти.
Той знаеше какво ще си помислят хората, ако го видят в този момент.
Абсолютно същото, което щяха да си помислят, ако някой им беше казал,
че Рей - съседа е травестит.
Или че Тед, от работата прави анонимен гей секс по автомагистралата.
"Но ние искаме това, което искаме." - помисли си Ричард.
И не можем да направим кой знае какво за да се противопоставим.
Преди 11 месеца, проучвайки една фирма, той случайно попадна на интернет сайт.
Вратата на офиса му бе широко отворена.
Но въпреки това, той щракна върху хипер-връзката.
Той бе дълбоко погълнат от откритието си, когато Тед почука на вратата му.
Отивам на обяд, искаш ли нещо?
Небрежно, но светкавично, Ричард скри Мръсницата Кей от екрана си.
Да, донеси ми една салата "Цезар".
После отново пое по течението на скучния делник.
Чак след няколко месеца Ричард отново си спомни за онзи сайт.
Трябвам ли ви за още нещо?
Не, не, можеш да си вървиш. Аз ще поразчистя пощата.
Не закъснявайте много.
Ще ви изстине вечерята.
Напоследък Мръсницата Кей се превърна в проблем.
Започна да мисли за нея твърде често.
Прекарваше часове в изучаване на стотиците снимки на сайта.
Някои от навиците на Кей му се видяха твърде ексцентрични.
Дори отвратителни.
Тя си падаше по кухненски уреди.
Шпатули.
Обличаше се като малко момиченце и си играеше с балони.
Но кой бе Ричард да я съди?
И въпреки, че понякога Ричард чувстваше близост с Мръсницата Кей,
колкото и да смяташе, че я познава,
не успя да превъзмогне неприятния факт, че за него тя е само цифрова снимка.
Бикините бяха опит за разрешаване на този проблем.
Може би техният аромат щеше да ускори нещата.
За да може той да се върне към истинския си живот.
Където го очакваше съпругата му.
Чието търпение се изпаряваше със всяка следваща минута.
Ще свършваш ли скоро, защото наистина бих искала да направя вечерната си разходка.
Можеше да почукаш!
Почуках!
Трябва да поговорим за това.
Много си мълчалива днес.
Всичко наред ли е?
Защо питаш? Да.
Утре вечер няма да мога да дойда, имаме среща на литературния клуб.
Добре.
Сигурна ли си, че всичко е наред?
Да, извинявай.
Просто съм малко уморена.
Е, какво четете в момента? - "Престъпление и наказание".
Висока летва за литературния клуб.
О, имахме няколко много интересни обсъждания.
Ела другия месец. Ще обсъждаме "Мадам Бовари".
Можеш да ми бъдеш по-малката сестра.
По-малка сестра?
Опитваме се да приобщим по-младите жени.
Наричаме ги "по-малки сестри".
Не знам, Джийн. Чела съм "Мадам Бовари" в колежа.
Доста противно четиво.
Интересна гледна точка.
Трябва да дойдеш.
Ще си помисля.
Извини ме Джийн, някой звъни на нашата врата.
Ще ти се обадя, става ли?
Здравей!
Здравей.
Ама че изненада! Не съм те виждала от...
Надявам се нямаш нищо против, мъжът ти каза, че ще се върнеш всеки момент...
О не, няма проблем.
Радвам се да те видя.
Да те почерпя чай или нещо друго?
Дошла съм само за минутка. Дойдох да те предупредя.
Нали познаваш онзи тип? Перверзника?
Обикаля с колелото си около детската площадка и заглежда децата.
Боже!
Божичко! Полицията знае ли?
Нищо не могат да направят. Той не нарушава никой закон.
Явно го чакат да убие някого.
Помислих си, че трябва да знаеш.
Благодаря, много мило от твоя страна.
Нека те почерпя един чай.
Извинявай, не мисля, че идеята е добра.
Не исках да го целувам.
Дори не знам как се случи.
По-добре да вървя, Майк ще се притесни.
Искаш ли да поговорим?
Уморена съм.
"Брад, моля те прегледай ги!"
"Наистина ли имаш нужда от това?"
"Фитнес за мъже", "Илюстрован спорт" "Всичко за майката"
Ало?
Здравей.
Не, все още спи.
Да, в момента го преглеждам.
Не, не мисля, че ми трябват.
Аха.
Добре. Дочуване.
Здравейте. Ало?
Да, искам да направя поръчка.
Пиърс, Сара. Г-жа.
Става въпрос за червения бански от 29 страница.
Ами нося... 38 номер?
Чакайте да помисля.
36-ти.
Хайде, влизай във водата.
Тате, може ли да влезем във водата?
След минутка, става ли?
Ето така...
Мамо, пишка ми се. - Пишкай в басейна.
Искам в тоалетната.
Наистина ли? Добре, хайде.
Готов ли си?
Това си ти... - Да, здравей.
Здрасти.
Нали нямаш нищо против?
Люси има чувствителна кожа, по добре да стои на сянка.
Не, не разбира се.
Радвам се да те видя отново. - Аз също.
Извинявай, ще ми намажеш ли гърба?
Да, добре. - Благодаря.
Много ти благодаря.
Люси кажи "здравей" на момченцето от детската площадка.
Здравей! - Здравей.
Помниш ли го?
Басейнът се превърна в ритуал.
Ден след ден, те седяха заедно на сянката.
Опознаваха се.
И тъй като нямаха голям избор, Ерин и Люси установиха крехка дружба.
Понякога Брад и Сара си разменяха децата.
Това бе най-забавното нещо, което Сара бе правила от години.
Но винаги съществуваше онзи копнеж за физически допир.
Да бъде докосвана от Брад.
И колкото и отчаяно да го искаше,
също толкова отчаяно искаше да запази и публичния живот, който двамата имаха.
И тя се реши на компромис.
Меланхолично ръкостискане в 4:00 часа,
В замяна на малкия къс трева, слънцето и компанията.
Още един щастлив ден на басейна.
Никакви спагети за вечеря, ясно?
Не е хубаво да ядем толкова тестени изделия.
Мислих, че харесваш спагетите ми?
Да, харесвам ги. И това е проблема.
Напоследък мога да продавам рекламни площи на задника си.
Не, благодаря, трябва да тръгвам. В девет имам среща.
Мислех, че вече го монтирате.
Да, но нещо в тази семейна история ме заинтригува.
Бащата е З-А-Г-И-Н-А-Л.
Минометен обстрел.
Оставил сираче - момченце.
Онзи ден говорих с майката по телефона.
Каза ми, че не знае какво ще прави другата Коледа.
- Божичко, ужасно е... Аз... по-скоро си помислих...
Чудеше се дали със сина си да продължат традицията, започната от бащата.
Разказа ми за навика му да иска странни подаръци за Коледа.
Една година - акваланг, на другата лодка...
Каза, че не се страхува да опита от всичко.
Да опитват нови неща, ги карало да се чувстват по-живи.
Трябва да вървя. Ще се видим по-късно.
На тебе горещо ли ти е? - Да.
Влажността е висока.
Довечера имам тренировка по футбол.
Все едно да играеш в сауна.
Пази се от италианеца.
Как се казваше?
Коренти? - Същия.
Помниш ли какво стана с коляното ти миналата седмица?
Внимавай, Брад.
Ще внимавам.
Обещаваш ли?
Да...
Обещавам.
Метеоролога каза частични превалявания.
Не виждам частични превалявания.
Мамо, може ли нещо сладичко?
Не, току-що закусихте.
Не. - Е, добре.
Само захар им дай. По всяко време.
О, не...
Това е той.
Исусе!
Божичко, той е. В басейна е.
Мили Боже!
Веднага излезте от басейна!
Това е той.
Стой далече от този човек!
Защо всички тичат към басейна?
Тео, веднага ела тук!
Къде е сестра ти?
Защо дойдоха полицаите?
Един чичко там не си е купил билет, и ще го помолят да си отиде вкъщи.
Г-н МакГорви, бихте ли излезли от басейна?